Užrašė Vytenis Almonaitis
Papasakojo Stasys Plienaitis-Valdemaras
Tuo metu kovojau vadinamajame Gegužiukų būryje. Mūsų buvo apie 12 vyrų. Kiti - Gavėnia-Drąsutis (buvęs Tauragės ulonų pulko viršila), Vladas Pečkauskas-Gegužiukas, Albertas Norkus, Česlovas Remeikis, Kazimieras Ruibys...
Stribai suėmė mūsų ryšininkę Albiną Norkutę. Būryje buvo ir jos brolis A.Norkus, ir vyras V.Pečkauskas. Vadas negalėjo duoti įsakymo jos išvaduoti, nes operacija būtų labai rizikinga- netoliese stribų būstinės, Rimšos nuomone, stovėjo apie 150 garnizono kareivių. Be to, jis rūpinosi, kad ji daug žino ir daug gali išduoti. Nutarė taip - eis savanoriai. Pasisiūlė A.Norkus, V.Pečkauskas ir Č.Remeikis. Tie trys ir mane prisiprašė. Sutikau.
Mes buvome užsiverbavę stribą Laugalį. Tai nusiuntėm į Batakius pas jį ryšininką, kad viską sužinotų. Išsiaiškino, kad A.Norkutė kartu su kitu suimtu ryšininku Dapkumi laikoma pačioje stribų būstinėje. Ir smulkiai visą situaciją išsiaiškino. Vyrai viską suprato, nes Batakiai - miestelis pažįstamas.
Buvo ruduo, gal 1947m. Pavakarė. Atėjom iki Ančios liepto visi 12 vyrų. Ten laukė Laugalis. Vyrai liko antroje upės pusėje, o mes keturi atsiskyrėm. Einam, o kopūstai lauke doroti, kad traška! Sutarę buvom taip - aš, kaip stipriausias, užeisiu pro arklides, su granata duosiu sargybiniui ir jį "nuimsiu." Žodžiu - be garso! Tačiau išėjo kitaip.
Šovė, į sargybinį pataikė, bet triukšmą sukėlė.
![](/images/html/LKA/Laisves-kovu-archyvas-13-1995_files/Laisves-kovu-archyvas-13-1995-26.jpg)
Kęstučio apygardos partizanai Albertas Norkus ir Albina Norkutė
A.Norkus ir V.Pečkauskas tuoj išmušė langą, ištraukė per jį A.Norkutę.
Skaityti daugiau: ĮSIVERŽIMAS Į BATAKIUS
Jonas Gaidauskas-Breivė
Kęstučio apygardos štabas iš pradžių buvo įsikūręs Eržvilko valsčiuje. Saugumiečiai ir jų šnipai pradėjo įtarinėti, kad tose apylinkėse turi būti štabas. Prasidėjo nuolatinės pasalos, kratos, reikėjo keltis į kitą vietą. Apygardos štabo vyrai žinojo, kad mūsų, Batakių, valsčiuje yra stiprus OS (Organizacinio Skyriaus) tinklas. Mūsų valsčius buvo padalytas į 4 OS rajonus, kiekvienas rajonas turėjo savo vadą. Į OS rajoną įėjo kelios seniūnijos, kurioms vadovavo seniūnas. Kaimai turėjo savo įgaliotinius ir prijaučiančiuosius OS narius, kurie buvo ryšininkai, kiti rinkdavo maistą, pinigus, kojines, pirštines ir visa kita, ko tuo laiku reikėjo besislapstantiems. Mažai blogų žmonių buvo, visi išvien už savo Tėvynę Lietuvą. Batakių valsčiuje buvo du partizanų būriai: Vytenio ir Panteros. Taip Kęstučio apygardos vadai pasirinko mus.
Jonas Gaidauskas-Breivė, Guldenas. 1945m.
1946m. liepos mėn. gavau slaptą pranešimą, kad reikia susitikti ir pasikalbėti. Nurodyta susitikimo vieta, data, valanda, ryšininkė ir slaptažodis. Susitikimo vieta buvo Būdų dvaras, šalia Skaudvilės - Eržvilko vieškelio, 4km nuo Eržvilko. Susitikimo laikas antra valanda po pietų. Buvo sekmadienis. Man buvo pasakyta ryšininkės vardas ir pavardė, kad esu jos "pusbrolis", ji mano "pusseserė", jos mama mano "teta". Trumpai sakant, aš ir jos esame artimi "giminės". Važiuoju dviračiu. Nuvažiuoju iki Būdų dvaro. Dvaras buvo apsodintas eglėmis. Pravažiuojant tas egles, mane sustabdo du rusų kareiviai, paprašo dokumentų, paklausia kur važiuoju. Pasakiau, kad važiuoju pas tetą ir pusseserę. Mane paleido. Susitikimas buvo nelabai malonus. Nuėjau pas "tetą" ir "pusseserę", kur man buvo nurodyta, pradėjau kalbą, kad čia, pas jus, daug kareivių, pasakau, kad nenorėjo manęs praleisti, tikrino dokumentus. Pasisakau, kad aš esu jų pusbrolis ir man reikia susitikti su vienu žmogumi. Pasakau slaptažodį. Bet jos, iš anksčiau manęs nepažinojusios, buvo išgąsdintos garnizono, nes kareiviai ir stribai siautėjo nuo pat ryto, darė kratas, gąsdino, ieškojo banditų, į mano žodžius jos atsakė taip: "Mes nieko nežinome apie jokius susitikimus!" Aš suabejojau: gal paklydau ir įėjau ne į tą butą. Aš jų paklausiau: "Gal aš ne čia pataikiau, gal kitame bute gyvena dvi moterys?" Jos atsakė, kad čia kitame bute negyvena dvi moterys. Tada aš supratau, kad jos tikrai yra ryšininkės, kad aš pataikiau į tikrą vietą. Aš joms pasakiau: "Jūs manęs nebijokit! Aš nesu provokatorius, aš iš jūsų niekur neišeisiu, kol iš čia neišeis garnizonas, o jei dar užeis kareiviai ar stribai, sakykit, kad mes giminės. Nebijokit: aš turiu dokumentus, esu ryšininkas, miške nesislapstau. Žinoma, daug ką apie save aš negalėjau pasakyti, nes buvau neeilinis ryšininkas. Jos nusiramino, patikėjo, kad aš ne provokatorius. Prabuvau pas jas apie valandą. Po truputį garnizonas išsikrausto. Jos dairosi, ar tikrai ramu, ir tada pradedame tolesnį žygį link Nemakščių - Vadžgirio. Einam, padarom apie kilometrą kelio. Užsukam pas vieną ūkininką. Čia mane sutiko be baimės. Aš pasilieku, o mano "pusseserė" išeina namo. Žmona su vaikais ir aš liekame namie, o šeimininkas eina pranešti, kad aš atvykau. Neilgai laukus, grįžta šeimininkas vienas. Pasakė, kad šį vakarą neateis - nesaugu vaikščioti, nes visur siautėja stribai ir garnizonas. Palieku nakvynei. Rytą ateina vidutinio ūgio vyras. Susipažįstame: Kęstučio apygardos ūkio dalies viršininkas Aurys-Merkys. Pradedame kalbėtis. Prašo apibūdinti mūsų krašto veiklą. Aš viską apibūdinu. Jam patinka, nors jie maždaug jau žinojo apie mus. Jis pasakė: "Mes negalim čia ilgai būti, nes saugumas ir šnipai pradeda įtarinėti, kad kažkur šiose vietose yra štabas. Mes nutarėme keltis pas jus." Manęs prašė surasti tinkamą vietą slėptuvei ir pranešti. Tada jie atvyksią pasižiūrėti. Taip mes ir išsiskyrėme tam kartui.
Skaityti daugiau: BATAKIŲ (BIJŪNO) VALSČIAUS OS VADO PRISIMINIMAI