Negandom žymėti tie praslinkę metai
Papuošė kiekvieno galvą sidabru,
Tik tos pačios akys ir veidai tie patys
Spindi po nelaisvės ir kovos audrų.
Jūs, Kengyro broliai, jūs, Kengyro sesės,
Katorgą išnešę lagerių takais...
Kiek brangių draugų jau amžinai užgeso
Ir į mūsų būrį niekad neateis...
Neateis, be galios iš kančių sugrįžus
Priglaudė žemelė - Tėviške sava.
Stovi jiems kalneliuos akmenys ir kryžiai,
Gedulo vainikuos liūdi Lietuva...
Tartum slogus sapnas menasi tos dienos,
Kai jaunystė alpo plynėj dykumos,
Kur sargybos bokštai, aukštos mūro sienos,
Kur mirties šešėlis klaidžiojo nuožmus...
Skaityti daugiau: KENGYRO SUKILĖLIAI
TREMTIES KELIAIS
Sofija Dargužytė-Graužinienė
Sofijos Dargužytės-Graužinie-nėsprisiminimai “Tremtyje” išvydo dienos šviesą 2001 m. Ramutės Šukienės leidykloje, Kėdainiuose.
Išleista 150 egz. tiražu. Redaktorė taip pat Ramutė Šukienė. Knygelės leidyba rūpinosi Kėdainių miškų urėdijos urėdas Alfonsas Seržentas ir dukros. (Autorė Kėdainių miškų urėdijoje pradirbo daugiau nei 20 metų.) Sofija Graužinienė savo knygelės nebesulaukė - mirė 2000 m. sausio 12 dieną.
1945 m. liepos 17 d. Sofija Graužinienė su trimis mažamečiais vaikais buvo ištremta į Sibirą nuo Pagirių (Kėdainių r.), kur šeima turėjo tik hektarą žemės. Sofijos vyras Vaclovas Graužinis, Vyčio apygardos partizanas, sušaudytas 1951 m. Vilniuje ir tikriausiai užkastas tarp daugelio kitų Tuskulėnų kapinyne. Graužinienės šeima išbuvo tremtyje iki 1961 metų. 15 metų ir 8 mėnesius...
Šie prisiminimai ypatingi. Tai- odė bulvei, parašyta mažaraštės moters, nelankiusios nė vienos mokyklos klasės, ranka... S. Graužinienė nei kaltina, nei pyksta, nei reikalauja, ji net nekomentuoja. Rašo taip kaip buvo - nuogais, kraupiais faktais apie žmogaus menkumą, priklausomą nuo ideologijos ir santvarkos.
Aš, Sofija Dargužytė, gimiau 1917 m. Panevėžio apskrityje Ramygalos parapijos Džiugailių kaime, didelėje šeimoje.
Buvau jauniausia dukra. Mama mirė, kai man buvo 3 metukai.
Tėvai turėjo mažą gryčiutę, nedidelį daržą, kelis arus žemės. Tėvas visą gyvenimą dirbo dvare pas poną Budrevičių: kasė griovius, dirbo visokius ūkio darbus. Taip užsidirbdavo duonai. Laikėme karvutę ir paršiuką. Labai gerai prisimenu savo vaikystės dūminę gryčiutę: joje nebuvo nei kamino, nei grindų. Kai pakurdavo krosnį, reikėdavo atidaryti duris. Lubose buvo lenta uždengiama skylė. Kol kūrendavosi krosnis, būdavo ir ta lenta neuždengta, ir durys atidarytos. Kai iškūrendavo ir viską uždarydavo, būdavo šilta, labai gera ir ramu.
Skaityti daugiau: TREMTYJE
Iš okupantų nusikaltimų dosjė
Dr.Vincas Žilėnas
Tokia pirma mintis atėjo perskaičius Birutės Adomėnienės knygą “Likviduoti Skirmantą” (Atmintis. K. 2002). Kruopščiai surinkti KGB dokumentai akivaizdžiai įtikins net didžiausią skeptiką, kokios jėgos ir lėšos buvo skirtos Juozo Lukšos, atskridusio iš už “geležinės uždangos”, sugavimui. Autorės įtaigiai surašyta 1950-ųjų metų chronologija atskleidė anaiptol ne durklo ir apsiausto riteriams būdingą švarių rankų dvikovą su priešais, bet klastingiausią čekistų “meduolio ir vėzdo” voratinklį. Norėdami paklupdyti įsivaizduojamus priešus azijietiški išsigimėliai nuo grandinės paleido už vilkšunius viršesnę “markuliados” gaują*. Deja, į šią mėsmalę stačia galva nėrė humaniškiausios profesijos žmogus, medikas Algirdas Antanas Pavalkis -pseudopartizanas Genutis, NKVD ir MGB agentas Petras, buvęs gestapo agentas Anton...
Skaityti daugiau: GYDYTOJAS, PAMYNĘS ŽMONIŠKUMĄ!
NAUJOS KNYGOS. RECENZIJOS, PRISTATYMAI
![](/images/html/LKA/Laisves-kovu-archyvas-35-2003_files/Laisves-kovu-archyvas-35-2003-57.jpg)
Kęstutis Kasparas. Lietuvos Laisvės Armija. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga, Kaunas 2002 m. 228 psl. Iliustruota nuotraukomis ir dokumentų faksimilėmis.
Knygoje atskleidžiama vienos iš svarbiausių Pasipriešinimo organizacijų - Lietuvos Laisvės Armijos - istorija bendrame laisvės kovų kontekste.
AD MAJOREM LLA GLORIAM
O ėjo jau berods tokie metai, kai laikai pakvipo laisve ir nepriklausomybe, kai radosi disidentų: vienas kitas daugiau... Tačiau pusamžį prailgusi okupacija dar tebegraužė, kiekvieną žemės pėdą, lietuvišką iniciatyvą, tautinę savimonę, tėviškės dvasią. Susitikome, nors dar apsižvalgydami, keli bendrabyliai - teisti katorgos darbams už "tarybinės tėvynės" negerbimą, už kovą su josios apologetais ir kariauna. Susitikome kupini vilčių, patikėję dar neskelbiamų idėjų įgyvendinamumu. Susitikome jau ne gatvėje, ne knygyne, kaip retkarčiais vengdami “liudininkų” matydavomės: Aleksandras Tuinyla, Antanas Nasevičius, Pranas Veverskis, Andrius Rondomanskis. Taip susiradę vienas kitą likę gyvi Lietuvos Laisvės Armijos organizacinio štabo nariai. Bent jau taip buvome traktuojami vadinamojoje “Eidimto byloje“ Nr.2098 dabartiniu metu saugomojoje Lietuvos ypatingajame archyve (F.K-1. A.BB. B.15742.) Byloje paminėtas Kazys Veverskis - vienas LLA įkūrėjų, iniciatorius ir faktiškasis pirmasis vadas, žuvęs ties Raudondvariu 1944 12 28. Šios bylos kaltinamojoje išvadoje tvirtinama, kad įžengus raudonajai armijai į Lietuvos teritoriją joje veikė nacionalistinės karinės sukilėliškos organizacijos LLA rinktinės, turinčios tikslą ginkluotu būdu atplėšti Lietuvos respubliką nuo Tarybų sąjungos ir atstatyti joje kapitalistinę santvarką.
Skaityti daugiau: AD MAJOREM LLA GLORIAM